СЕДЕМТЕ МЕЧА ОТ НЕБЕСНАТА ПЛАНИНА
= Епизод 18 =
Превод: mrnkaloto Редакция: Крал и mrnkaloto
Добре ли си?
Ти си първият ученик на Тъмна жар.
Нищо чудно, че имаш най-добрия меч.
Така е. Драконовият меч е най-силният на света.
Опасявам се, че вие двамата ще умрете тук
и мечовете ви ще станат мои.
Вземи ги… ако мислиш, че можеш!
Добре, ще се опитам.
Юнчун… Вятър облака разкъсва!
Внимавайте! - Огън!
Юнчун… Вятър облака разкъсва!
Юнчун, хвани се!
Подай ръка!
Дръж се!
Дръж се здраво.
Дръж се, не отпускай хватката!
Фей Хонгън, това е по-големият ми брат.
Казвам се Чу Джаонан.
Има опак нрав. Прости й.
На толкова злопаметен ли приличам?
Как се срещнахте?
Дълга история, да вървим.
Защо ти е? - Да я огледаме.
Нас не ни е страх от огъня.
Но ние се концентрираме върху меча.
Най-важното за хората в пустинята е тяхното оцеляване.
Кодексът на честта не важи.
Да вървим.
Главатарката се върна!
Главатарката!
Вземете и я почистете.
Това принадлежи на врага ни.
Трябва да използваме, каквото можем.
Да.
Следвайте ме.
Бързо се върна.
Но тук долу се случиха много неща.
Всъщност исках да си намеря меча
и да посетя учителя.
Но след като срещнахме Циу Дунлуо,
може би трябва да го хванем и отведем
при Червените копия, за да ме оневинят.
Не се тревожи. Ще ти помогна.
Докато имаш Драконовия меч,
нищо не е невъзможно.
Може да имам меча, но…
Големи братко, какво се е случило? Какво има?
Помниш ли, говорих ти
за жена на име Зелена перла?
О… тази, която ти е помогнала.
Видях я във военния лагер.
Как е? - Мъртва е.
Мъртва? Войниците ли я убиха?
Убих я със собствените си ръце.
Не!
Не исках да се влюбвам.
Но го направих.
Разбрах, че въпреки силата на оръжието си,
в много отношения воинът е безпомощен.
Юнчун,
в бъдеще, ако намериш някоя, която да обикнеш,
пази я, или иначе ще я нараниш.
Джаонан, наздраве!
Благодаря.
Да отидем при другите.
Добре. - Хайде.
Ти кой си?
Казах, че ако не си нежна, никога няма да си намериш съпруг!
Обичаш ме, признай си!
Не съм казвал подобно нещо. Не съм!
Не си го казвал. Знаеш ли как се усмихваш?
Усмивката ти е на влюбен. Значи ме обичаш!
Какво искаш?
Искам да те питам нещо.
Твое ли е? - И какво?
Искам да знам, онази нощ… - Ами ако кажа "да"? Или "не"?
Ако кажеш "да", ще поема отговорността за извършеното от мен.
И аз искам да знам нещо.
Заради това ли се грижеше толкова за мен?
Не.
Ако кажа, че не е мое,
означава ли, че ще се държиш по-различно?
Оставил си се това да обсеби мислите ти.
Достатъчно, няма да слушам повече!
Не е мое.
Юнчун, не мисля, че трябва да се чувстваш отговорен,
каквото и да си ми сторил.
Ако ме харесваш, ако наистина много ме харесваш,
не е важно дали е мое или не.
Най мразя нерешителните хора.
Не мисли, че си чувствителен. Просто си нерешителен!
Какво друго имаш да ми казваш? Ако няма друго, тогава си върви!
Юнчун, Юнчун!
Братко.
Хайде, пийни. - Добре.
За какво мислиш? - За нищо.
За Фей Хонгън ли?
Не.
Тя наистина е необикновена жена.
Тази жена е много по-различна от другите.
Силна личност. - Наистина е такава.
Помисли. Ако жена, живяла в пустинята
няма силен характер, как може да стане водач на толкова хора?
Какво? Не я ли харесваш? - Не.
Значи да.
Не.
Ние… - Объркваш ме.
Ако я харесваш, харесваш я, ако не, значи не!
Не бъди толкова нерешителен.
Двамата не можем да бъдем заедно.
Защо не? Не се обиждай. Просто питам.
Големи братко, не се обиждам.
Фей Хонгън и аз се изяснихме.
Няма нищо между нас.
Разбираш ли какво имам предвид? - Не, не разбирам.
Мисля, че и ти не го разбираш.
Хайде.
Не успях да хвана бунтовника, простете ми.
Ваше височество, след като майстор Ци не успя да залови бунтовниците,
можем да продължим без помощта на бойните изкуства.
Ваше височество, моят учител е много умел.
Можеше да победи Джаонан, ако бе сам…
Но Юнчун, Фей Хонгън… и особеното пустинната буря…
Трябва да ги хванем!
Не бива да се страхуваме от тях тримата.
Още не съм използвал цялата си сила.
Майстор Ци.
Няма нужда от обяснения, след като не си ги заловил.
Добре.
Оставям тези хора на вас, правете с тях каквото искате.
Учителю. - Млъкни, искаш да умреш ли?
Майстор Ци, във военните лагери има правила.
Тук не е позволено да се говорят безсмислици.
Ха, няма да играя по вашите правила.
Ти не можеш да ми заповядваш. - Как смееш?!
Успокойте се.
Майстор Ци, ние работим заедно. Няма смисъл да се ядосваш.
Ваше височество, не смея да твърдя, че съм един от вас.
Майстор Ци, преследваме една цел,
но имаме и правила и закони.
Без значение колко си умел в бойните изкуства, трябва да спазваш закона.
Добре, Ваше височество.
Дайте ми войници и ме оставете да ги водя,
иначе няма да успеете.
Ваше височество, Майстор Ци е възмутителен!
Майстор Ци, времената са опасни.
Ще поговоря с правителството за твоето "повишение".
Но сега трябва да се сплотим и да победим враговете си.
Добре, щом е така, ще изчакам правителството
да ме направи генерал и ще ви помогна да победите враговете си.
Учителю. - За нищо не ставаш.
Можеш да останеш да му даваш идеи!
Фей Хонгън, с Юнчун сме готови да ти помогнем в битката.
Как? - Юнчун сигурно вече ти е казал.
Когато бяхме в равнините, помогнахме на Червените копия.
Делата на бойците от Небесна планина не ме интересуват.
Мислим, че ще получим предимство, ако изгорим склада на войниците.
Ако го направим, те няма да могат да се бият цял месец.
Можем да използваме възможността, за да ги избием.
Така си мислех и аз. Но вече няма да стане.
Защо? - Последният път не успяхме
да подпалим склада и сега сигурно са много по-бдителни.
Ако се върнем там, ще умрем.
Ами какво мислиш първо да заловим водача им?
Ако успеем да убием Докадо,
тогава войниците остават без водач,
а правителството ще загуби важен човек.
Ще е добре и за хората от града. - Да.
Винаги се опитвате да използвате силата ни,
за да помогнете на хората от града.
Сериозно обмисли изгарянето на хамбара.
Градът е много далеч от тук. Ако изгорим хамбара,
в лагера им ще настъпи хаос.
Тогава можеш да вземеш Орлите на пустинята и да намериш вода.
Така… каквото и да се случи, шансовете ти за победа се увеличават.
Достатъчно трудно е да подпалим сградата, а искаш да убием и Докадо.
Няма да рискувам хората си.
Малката, трябва да подпалим зърнохранилището.
Знам, че си ранена. Дръж се!
Юнчун, ще дойда с теб.
Не е нужно. Познавам разположението на лагера.
По-добре да ида сам.
Добре тогава, запомни! Бягай веднага,
щом подпалиш огъня. Не влизай в схватка с тях.
Добре.
Ще кажа на Фей Хонгън.
Не мисля, че ще е проблем. - Благодаря.
Върви!
Къде отиваш?
Нужно ли е да знаеш? - Не ти ли казах, че ще е опасно?
Зная. - Тогава защо отиваш?
Защо? - Ще спрем ли да спорим?
Да изгорим хамбара е изгодно
и за хората от племето, и за Орлите на пустинята.
Трябва да знаеш това.
Добре, остави ми коня.
Няма нужда, Малката е добра кобила.
Ранена е. Няма да стигнеш далеч, преди да те хванат.
Не, след като изгоря хамбара се връщам в Небесната планина.
Ще кажа на учителя за Майстор Ци.
Страхувам се, че няма да върна нещата, които ти взех.
Няма ли да се върнеш, след като се видиш с учителя си?
Искаш да избягаш по-далеч от мен?
Не това имам предвид.
Вчера ти се усмихнах. Ти няма ли да го сториш?
От доста време се познаваме. Някога да си ме виждала усмихнат?
Това ли е обяснението ти? Добре, ще го приема.
Ще дойда с теб. - Невъзможно.
Защо не?
Ще е по-добре да вървя сам. Ти трябва да се погрижиш за хората си.
Орлите на пустинята ще се грижат сами за себе си.
Сама ще реша съдбата си. - Не.
Защо продължаваш да го казваш? Няма ли да кажеш нещо друго?
Ще ми е жал, ако те наранят.
Ела насам.
Ние сме тук. Врагът е там.
Те ще минат през хълмовете.
Ти мини от тук, ще е по-безопасно.
Никой няма да те види.
Ако нещо стане,
има няколко пътя за бягство.
Запомни картата, която ти показах.
Юнчун, ще запомниш ли всичко?
Да.
Юнчун, ще се грижа добре за кобилата ти.
А ти се грижи за себе си. - Зная, ти също.
И за кобилата ми - не й давай много храна, повече вода.
Ще запомниш ли?
Погрижи се за коня. - Добре.
Фей Хонгън, дойдох да се сбогуваме.
Къде отиваш? - Да помогна на брат си.
Знам, че като водач
е трудно да оставиш подчинените си да рискуват живота си.
Истина е, но Орлите на пустинята не се страхуват от смъртта.
Главатарке, нека помогнем на брат Юнчун.
Пусни ни. - Добре.
Айлик, приготви мъжете.
Братя, подгответе се!
Да, давайте, давайте.
Нещо за ядене? - Не.
Тогава за пиене.
Такова пием на Небесната планина.
Хубаво е.
Благодаря.
Принцесо, какво рисувате?
Кой мислиш, че е? - Мисля, че прилича на мен.
Добре се познаваш.
Но принцесо, наистина ли съм толкова дебела?
Принцесо, не искам да ви гневя,
но можем да купим цветни бои.
Може ли да нарисувате нещо цветно?
Във военния лагер е толкова тъжно.
Тихо.
Принцесо…
Мислите ли, че трябва да се добави нещо тук?
Например дървета или цветя… или трева.
Добре, добре, няма да говоря повече.
Чувствам се толкова самотна.
Около мен има само чернилка.
Принцесо, може би да намерим учител,
да ви учи на тънкостите?
Ела.
Ако кажеш още нещо, няма да получиш възнаграждението си този месец.
Джаонан, мога ли да взема от водата ти?
Ще върна господаря ти.
Благодаря.
Фей Хонгън…
Студено е и ветровито. Защо стоиш тук?
Хайде, върни се в палатката.
Ръцете ти са измръзнали. Отдавна си навън.
Юнчун сега е сам. Сигурно му е трудно в пясъчната буря.
Вятърът не е силен като преди.
Тръгваме по изгрев.
Бурите в пустинята убиват много хора.
Знае как да се грижи за другите, но не и за себе си.
Такъв е глупак.
Познавам го по-добре от теб. Не е глупак. Ти си по-глупава от него.
Юнчун оценява нежността, не силата.
А ти си силна личност. Между вас има някакъв конфликт.
Юнчун ли ти каза да ми го кажеш? - Не, но…
Искаш ли да се промениш заради него?
Защо трябва да се променям?
Защото… ще ти помогне да разбереш колко го обичаш.
Ако наистина е така, щеше да желаеш да умреш за него.
Щеше да искаш да се промениш.
Наистина знаеш много за Юнчун.
Познавам го по-добре, отколкото той себе си.
Сега… ето ти малко вино.
Фей Хонгън! Предай се! - Невъзможно.
Огън!
Напред!
Джаонан, виждам, че си си намерил друга жена.
Спасете ме, спасете ме!
Фей Хонгън, идвам.
Хайде, вървете!
Фей Хонгън,
Фей Хонгън, Фей Хонгън…
Как си, Фей Хонгън?
Почакай, ще те отведа в лагера.
По-добре се стой спокойно.
Била съм ранявана и преди.
Не е нужно да ми го казваш.
Къде сме?
Опитвам се да те отведа в лагера, но раната ти е сериозна.
Първо трябва да извадя куршума.
Водачът на врага мъртъв ли е? - Не.
Не го ли уби?
Избяга.
Приготви се, ще боли. - Не ме подценявай.
При бойците няма място за чувства.
В бъдеще ще срещнеш и други жени.
Един ден може би ще ме забравиш.
Но никога не забравяй жената, която те ухапа!
Вече си буден. - Къде отиваш?
Попаднахме в капан.
Юнчун сигурно е в голяма опасност. Трябва да му отидем на помощ веднага.
След мен!
Хвърчилото добре ли изглежда? - Хубаво е.
Негово височество може да ми каже истината.
Повечето мъже не харесват хвърчила.
Гледам теб, не него.
Мингуей, не знаеш ли, че очите ти могат да говорят?
И какво казват сега?
Те казват, че желаеш
да бъдеш хвърчило,
за да можеш да полетиш свободно, като птица.
Но хвърчилото е свързано с конеца в ръката ти.
Ако не е, ще падне,
след като е летяло високо в небето.
Ян Юнчун! - Циу Дунлуо.
Отведи ме в хамбара.
Превод: mrnkaloto Редакция: Крал и mrnkaloto